- Nei! Slipp meg, ditt svin! - Hold henne fast, konstabel.
Din tosk. Hvorfor tror du jeg drepte den mannen?
Ro deg ned, så skal jeg si det.
George ser ikke ut som en morder, men det synes jeg du gjør.
Og så har vi mordvåpenet.
- Har du noe å si til det? - Nei.
Nei. For etter at vi hadde den lille praten vår...
Dagen etter dro du ut på landet og kastet en pistol i en dam.
Min mann, som fulgte etter deg, ble veldig våt da han hentet den opp.
Sånn er det. Det er så godt som over.
- Jeg skulle sendt deg til helvete! - Det skulle du nok.
En usympatisk, ubehagelig og grov fyr.
Hva er det, kjære?
Jeg liker ikke Bucket. Han avhørte deg som om du var en forbryter.
- Han må vel gjøre jobben sin. - Jeg liker ikke metodene hans.
Han tar seg friheter.
Han gjør en forestilling av alt, som en taskenspiller. Jeg liker ham ikke.
Det er over nå. Ingen skade skjedd.
Du tar det svært pent, kjære.
Hva skulle du snakke med Tulkinghorn om den kvelden?
Det kan jeg ikke huske.
Det må ha virket viktig da, men jeg husker det ikke nå.
Stakkars Tulkinghorn.
For et endelikt å bli skutt i hjertet av en tjener.
Man orker knapt tenke på det.
Sånn, George, gamle venn. En fri mann, sa jeg, og fri er du.
Og her kommer vennene dine.
Å, George. George.
Hei, mor. Ro deg ned.
Hvordan går det, sjef?
Jeg er en fri mann, om nå det hjelper.
Jeg eier ikke nåla i veggen og har ikke et sted å sove.
Men vi klarer oss, Phil. Vi skal nok finne noe.
- Det trenger du ikke. - Mor.
Du skal bli med meg hjem til Chesney Wold.
Jeg sa til sir Leicester: "Ingen kan hester som min George."
Han sa: "Han kan komme og ta seg av mine."
Jeg blir også med. Lorden sa det.
Se der, ja. Du vil sikkert takke meg, George.
Takke deg? For hva?
Hadde jeg ikke arrestert deg, hadde dette aldri skjedd.
Du hadde ikke møtt moren din igjen, og du hadde svømt i gjeld og ulykke.
Nei, George. Slipp ham øyeblikkelig.
- Om forlatelse, Mr. Bucket. - Alt i orden, George.
Kom, George, før du havner i uføret igjen.
Søppel. Søppel. Søppel.
Hvorfor ser du så fornøyd ut, ditt helvetesbeist?
Det er like før jeg flår og steiker deg.
Hva er det?
Rist meg, Judy.
Butikken er stengt! Vi vil ikke ha pengene dine. Ut!
- Siste advarsel. - Det er bare meg, Mr. Smallweed.
Hørte du meg ikke? Kom deg ut, før jeg peprer deg.
Det var ikke hyggelig, Mr. Smallweed.
Jeg har tenkt på rådet De ga meg. Om det som vil skje med meg nå.
Tror du jeg bryr meg om hva som skjer med deg?
Jeg er ikke pensjonskassa, jeg er forretningsmann.
Det forstår jeg. Jeg er her på grunn av forretninger.
Femti-femti?
Beklager at jeg er sen. Ble du bekymret?
Nei da. Men jeg har savnet deg.
- Hvor er Ada? - Hun er fremdeles i London.
- Hvor overnatter hun? - Kom og sett deg.
Hun bor sammen med Richard. De er gift.
De har vært gift i flere uker, men hun sa det først nå.
Så de er gift.
Jeg forventet det vel, men det skjedde tidligere enn jeg ventet.
Er det alt du har å si? Er du ikke sint på dem?
Nei. Hvis de er lykkelige, er jeg lykkelig.
Jeg kommer jo til å savne Ada, slik jeg savnet Rick så lenge.
De bor i den trange, lille leiligheten.
Og Richard så syk og sliten ut.
De er jo sammen. Det betyr nok mer for dem.
- Og vi er også sammen. - Ja.
Vel... den vesle husstanden vår blir fort mindre.
Det er ikke blitt helt som jeg tenkte da du kom.
Nei. Ting blir nok aldri helt som vi ser for oss.
Jeg håper du ikke synes det har gått altfor galt?
Nei. Nei, selvsagt ikke.
Er De der, Carstone?
De er opptatt, ser jeg.
- Hva er ærendet Deres? - Jeg tenkte vi kunne gå en tur.
Som De ser, Mr. Woodcourt, er Mr. Carstone opptatt for øyeblikket.
- Kanskje en annen gang. - Ja visst.
Han så elendig ut, men han ville bli der han var.
- Var Mr. Skimpole der? - Ja da, han tok seg til rette.
- Jeg liker ikke den mannen. - Nei, det har jeg aldri gjort.
Men Mr. Jarndyce har alltid likt ham.
Han kommer hit i kveld.
- Husker De Jo, feiegutten? - Ja, selvsagt.
Da jeg fant Jo halvdød, sa han at De tok Dem av ham da han hadde feber.
- Ja. Men han stakk av. - Nei, han ble bortført.
Inspektør Bucket sa at det var Skimpole som solgte ham.
Fordi han var redd for å bli syk selv.
Tulkinghorn ville ha gutten fjernet, og Skimpole hjalp ham gjerne.
Han blåste i om gutten overlevde.
Jeg skal snakke med Mr. Skimpole om dette.
- Ut, vi har stengt. - Hallo, Mr. Smallweed.
Kenge and Carboys.
Mr. Guppy, kvinnebedåreren.
- Jeg vet hva De er ute etter. - Gjør De, Mr. Smallweed?
- Disse. - Ja, Mr. Smallweed.
Klienten min er fremdeles interessert i å tilegne seg brevene.
- Hun sa det senest i går. - Hun får dem ikke.
Det er svært kortsynt av Dem, om jeg får si det.
- Klienten min er bemidlet. - Det er min også.
Nå ble De nervøs. Hvem er det?
Bruk skallen, sjarmøren.
Jeg selger til ektemannen! Sir Leicester Dedlock, Bart.
Hva sier du til det? Ingenting til Guppy fra Kenge and Carboys.
Stikk. Ut! Ut! Ut!
Miss Summerson. De ser nydelig ut, som alltid.
Og De er nok travelt opptatt.
- Er ikke Mr. Jarndyce hjemme? - Han kommer snart.
Da får vi underholde hverandre til han kommer.
- Får jeg forsyne meg? - Det gjør De da alltid.
For en observasjonsevne.
Ja, her er verdens fristelser, og her er Skimpole som nyter dem.
- Vil De holde meg med selskap? - Jeg vil snakke om Richard Carstone.
Ada er bekymret. Hun tror ikke besøkene Deres gjør ham godt.
De må love å la ham være.
Kjære Dem. Jeg går da ikke dit jeg ikke er ønsket.
Richard er syk, og han har ikke penger.
- De og Mr. Vholes har tatt alt. - Jeg er forvirret, Miss Summerson.
Vennene mine velger å låne meg penger.
- De glemmer at jeg er et barn. - Jeg vet hva slags barn De er.
Da Jo lå på Bleak House og var døden nær, lot De Dem bestikke.
Fikk De fem pund for å si hvor han var? Benekter De det?
- Jeg vet ikke hva "bestikke" betyr. - Jo, det gjør De nok.
Hva ville Mr. Jarndyce sagt om han visste at De misbrukte hans tillit?
Misbrukte hans tillit?
Nei, nå forstår jeg ikke.
Harold Skimpole kan umulig forstå dette.
Men jeg aner noe i stemningen.
Og jeg tror jeg skal forlate Dem nå.
Be Jarndyce om unnskyldning. Vi vil kanskje ikke ses så ofte nå.
Og min gode venn Richard og hans vakre kone.
- Og Deres utsøkte selv... - De trenger ikke late som. Adjø.
- Skimpole. Beklager at jeg er sen. - Jeg skulle akkurat til å gå.
Hendelser. Mennesker og sånt. Adjø.
- Underlig. - Han er en underlig mann.
Mr. Guppy, frue.
- De er våt, Mr. Guppy. - Ja, jeg beklager så mye.
Jeg fikk ikke drosje. Jeg gikk helt hit - og løp litt.
Ro Dem ned, Mr. Guppy.
- Har De med brevene? - Jeg ber om forlatelse...
...men nei, det har jeg ikke.
- Er de ødelagt? - Smallweed har dem.
- Hvem er Smallweed? - Han er en mann, frue.
Jeg tror han kommer hit for å gjøre ugagn med dem.
Jeg tenkte De burde vite det. Smallweed lar seg ikke stoppe.
Jeg kom så fort jeg kunne. Jeg er lei for at jeg ikke kunne hjelpe.
Takk, Mr. Guppy. Vent der et øyeblikk.
Fortnum! Det finnes en mann ved navn Smallweed.
Han må under ingen omstendigheter slippes inn. Forstått?
Beklager, frue. Jeg har nettopp vist ham inn i biblioteket.
Nå, Mr. Smallweed. Hvordan kan jeg hjelpe Dem?
Det er svært høflig av Dem, sir. Han er en ekte gentleman.
Rist litt i meg.
Det holder, din papegøye.
- Mr. Smallweed... - De kjenner meg ikke.
Men jeg var en god venn av avdøde Mr. Tulkinghorn.
Vi var nyttige for hverandre.
Jeg har fått noen brev som tilhørte en mann-
-som ble kalt Nemo. En lovskriver.
Brevene var fra kjæresten hans. Og de var svært så ømme.
Jeg forstår ikke hvordan dette angår meg.
Hva om jeg sier at kjæresten signerte brevene med "Honoria Barbary"?
Det er ikke et vanlig navn. Det angår Dem nå, hva?
Hun var Honoria Barbary. Nå er hun Lady Honoria Dedlock.
Og Nemos egentlige navn var kaptein Hawdon.
Han har aldri sett barnet de fikk.
Jeg har aldri hørt mer absurd vrøvl. Det holder.
Fortnum! Fortnum!
Vent til De ser håndskriften. Se på dette.
Ta dem med bort til ham, Judy. Ikke la ham røre dem.
Hva sier De nå, sir? Har De sett den håndskriften før?
- Sir? - Nei. Nei, gå ut.
- Hvor mye vil De ha? - 500 pund.
Jeg skulle selge dem til høystbydende, -
-men De vil kanskje holde det privat.
Vil De ha dem? Jeg har reist langt, og beina mine er godt ristet.
500 pund. Ja eller nei?
For Deres kones ære. Og Deres families ære.
Mr. Tulkinghorn var opptatt av det. Det er nok De også, hva?
- Hva sier De? - Ja vel, Mr. Smallweed.
Hva sa jeg, Judy? En ekte, bunnsolid gentleman.
Vi tar hverandre i hånden på det.
Forsiktig.
Er De der, Mrs. Rouncewell?
Vil De være så grei og be min kone komme til biblioteket?
- Frua har gått ut, sir. - Gått ut?
Ja, sir. Hun la igjen dette til Dem.
Du kjenner hemmeligheten min nå, og livet vårt sammen er over.
Jeg skal ikke være deg til bry lenger.
Jeg håper du kan glemme den uverdige kvinnen-
- som du har kastet bort så mye hengivenhet på, -
-og som skriver dette siste farvel.
De må ikke slite Dem ut, sir.
Jeg kom så fort jeg kunne. Er hun borte?
Gi ham tavlen. Kanskje han kan skrive.
FINN HENNE
Jeg skal gjøre mitt beste, sir.
Tilgi at jeg er direkte, Miss Summerson.
Det gjelder liv og død, og tiden er knapp.
Jeg vet at De er Lady Dedlocks datter.
Jeg har visst det en stund. Hvordan jeg fikk vite det, er ikke viktig.
Jeg trenger Deres hjelp.
Lady Dedlock har forsvunnet, og jeg frykter for hennes liv.
Har hun kontaktet Dem? Ingen brev eller beskjeder?
Nei, ingenting. Jeg hadde ikke forventet det.
Sist vi snakket sammen, sa hun at vi ikke kunne møtes igjen.
Det kan fremdeles hende.
Jeg tror hun er desperat.
Desperate mennesker går ofte tilbake på ting de har sagt.
Jeg skal sende ut en melding og lete på de vanlige stedene.
"De vanlige stedene"?
Først slummen. Og så elven.
Desperate mennesker havner ofte der. Det kan legen bekrefte.
- Jeg vil bli med. - Det vil jeg ikke tilråde.
Hun er min mor.
Frue. Hva er i veien?
- Se som De ser ut. - Jeg leter etter Esther Summerson.
Jeg dro til Bleak House, men det var stengt.
Kan du si meg hvor jeg kan finne henne?
Jeg tror de er i London, frue. Men jeg vet ikke hvor.
Bli en stund og hvil. Kom og sitt ved peisen.
Nei takk. Det er snilt, men jeg må dra videre.
Vent i hvert fall til klærne Deres er tørre. Stopp, frue.
- Hva for et sted er dette? - Her ligger de som har druknet.
Mann.
Kvinne, ikke henne.
Mann.
Jeg ser nesten ikke hva denne er.
Det er uansett for lenge siden de døde.
Mann.
Kvinne.
Ikke henne.
Stakkars menneske.
Jeg må innrømme at jeg er helt i villrede.
Vi har sjekket alle hotellene, hospitsene og herbergene uten hell.
En gutt kom med dette til Dem. Han ville ikke vente.
- Hvem sin håndskrift er det? - Det er mors.
"Jeg har gått langt, og jeg vet at jeg snart må dø."
"Jeg har gjort alt jeg kan for å forsvinne."
"Jeg har ingenting på meg som kan gjenkjennes."
"Farvel, kjære deg."
"Stedet hvor jeg skal hvile, hvis jeg kommer meg så langt,"-
- "har jeg ofte hatt i tankene."
"Tilgi meg."
Hvorfor tenkte jeg ikke på det? Kom.
LADY HONORIA DEDLOCK
Hadde hun bare visst hvor høyt jeg elsket henne.
Og hvor lite jeg brydde meg om hva verden ville synes om henne.
Kjære deg. Jeg er så glad for å se deg.
Skal du besøke Jarndyce-myndlingene?
Jeg har bedt Mr. Carstone administrere testamentet mitt.
Jeg har tenkt at hvis jeg skulle slite meg ut, kan han ta over, -
-siden han er der så regelmessig.
Han vil nok føle seg beæret.
Det skulle vært Mr. Gridley.
Men han slet seg ut, stakkars mann. Han døde før meg.
Men dette sier jeg i fortrolighet. Ikke et ord til noen.
En hemmelighet til: Jeg har fått nye fugler i samlingen.
To til. De er buret inne sammen med de andre.
Vet du hva de heter? Myndlingene i Jarndyce.
Men de skal slippes fri på dommedag.
De skal bli fri.
Nå må jeg forlate deg, kjære. Adjø.
Ada.
Er du opprørt, Ada? Er det Richard?
Han er så syk og svak.
Han spiser nesten ingenting.
Men hver dag tvinger han seg til å gå i retten.
Han er der fremdeles, og det fører ingensteds.
Han har bestemt seg for å vinne denne elendige saken.
- Han har bestemt seg for deg også. - Han har vel det.
Men jeg håpet at når vi var gift, ville han forandre seg.
At han ville tenke mer på oss og livet vårt sammen.
Og på barnet han skal bli far til.
Skal du ha barn? Å, Ada.
- Det får ham nok på andre tanker. - Tror du det?
Det gjør jeg. Han får ta seg av sitt eget barn og se det vokse opp.
- Nå er jeg redd. - Hva er du redd for?
Jeg kan ikke si det. Det er for grusomt.
Jeg er redd han ikke vil leve til barnet er født.
Her.
Miss Summerson, Mrs. Carstone. Jeg møtte Richard utenfor rettsalen.
Jeg kom meg unna Vholes, for én gangs skyld.
Han er grei, men man blir sliten etter en dag sammen med ham.
For noe tull.
Det er godt å se deg, Esther.
Beklager at jeg ikke er så kvikk. Jeg blir så sliten for tiden.
- Jeg skal ikke slite deg mer ut. - Ikke gå for min skyld.
- Jeg kommer snart igjen. - Jeg går gjerne med Dem.
Det er tæring, og han har ikke helse til å kjempe lenger.
Han trenger hvile og styrkende mat. Jeg har sagt det, men...
- Han hører ikke etter. - Stakkars Richard.
Jeg har nyheter om meg selv som jeg vil du skal få vite.
- Gode nyheter, håper jeg. - Ja, jeg tror det. Jeg håper det.
Skal vi sette oss litt?
Jeg vet ikke om Mr. Jarndyce har nevnt det, -
- men han har hjulpet meg med å få en stilling nord i landet.
Det betyr slutten på pengeproblemene mine.
- Skal De ta den? - Jeg må nok det.
Sånne muligheter kommer bare én gang.
Jeg er glad på Deres vegne. De vil selvsagt bli savnet.
- Av Dem? - Ja, og av andre. Men det vet De vel.
Jeg bryr meg ikke om de andre.
- Kommer De til å savne meg? - Ja, jeg vil savne Dem dypt.
Bli med meg, som min kone.
De må vite at jeg har elsket Dem siden vi møttes.
Jeg har prøvd å si det før, og jeg er sikker på at De føler noe for meg.
- Nei, Mr. Woodcourt. Stopp. - Allan. Kall meg Allan, Esther.
Jeg kan ikke gifte meg med deg, Allan.
Jeg kan bare elske deg som en god og kjær venn.
- Tar jeg helt feil? - Slutt, det går ikke.
- Er det på grunn av Mr. Jarndyce? - Ja.
Du drar takknemligheten for langt, Esther.
Han ville ikke hindret deg i å gifte deg.
- Uansett hvor flink du er som husmor. - Mr. Jarndyce og jeg er forlovet.
Kjære vene. Det kan du ikke mene.
Jeg er beæret av frieriet, men jeg forventet det ikke.
Jeg trodde du bare følte medlidenhet med meg.
Jeg vil ikke at du skal føle deg beæret.
Gift deg med meg. Elsk meg, slik jeg elsker deg.
Jeg har sagt at jeg ikke er fri til å elske deg.
Jeg kan ikke høre mer på dette. Ikke følg etter meg.
Søppel. Søppel. Søppel.
Kan du ikke gi deg, bestefar? Du tjente godt på de brevene.
Det gjorde jeg jammen. Jeg solgte dem to ganger.
- De var rent innbringende. - Ta kvelden, da.
- La skrapsamleren få resten. - Den holdningen hjelper ingen.
Jeg vet at det er mer her.
Søppel. Søppel. Søppel.
Vekk, ditt svovelbeist. La meg se hva du sitter på.
Hallo. Hva er dette?
"Testamente. Jarndyce."
- Verge. - Hva er det, kjære?
- Jeg har en tilståelse å komme med. - En tilståelse?
Du fridde, og jeg var enig i at forlovelsen burde være hemmelig.
- Ja? - Jeg har ikke holdt løftet mitt.
Jeg har sagt det til to stykker.
Ada og Mr. Woodcourt.
Jeg skjønner.
Du trenger ikke forklare hvorfor, og jeg tilgir deg.
Da synes jeg vi skal gifte oss snart.
Hvis du fremdeles vil. Da blir det ikke hemmelig for noen.
- Er du sikker, Esther? - Helt sikker.
Skal vi si om en måned, da?
Om en måned.
"Jeg erklærer at det følgende er mitt testamente."
Signert John Jarndyce.
God kveld, Mr. Smallweed.
- Hva har De der? - Ingenting.
- Gi meg det. - Det er mitt, Mr. Bucket.
- Gi meg det, Mr. Smallweed. - Nei.
"Nei"? De vet vel hvorfor de drepte fuglen?
- Nei. - Fordi den var nebbete.
De vil ikke havne i samme posisjon. Det er Dem ikke verdig.
Gi meg det. Nå.
Ser man det.
De ser svært godt ut, Miss Summerson.
Utsøkt, om jeg får være så freidig.
- Kenge. - Hva med meg, Guppy?
Jeg visste ikke at De var interessert i Jarndyce og Jarndyce.
Det var bedre. Rist meg, Judy.
Vi er klare, Mr. Kenge.
Det ser ut til at dette er et ekte og gyldig testamente og datert senere-
- enn andre testamenter lagt fram i saken Jarndyce og Jarndyce.
Det reduserer Deres arv betraktelig, -
- mens mer penger går til Richard Carstone og Ada Clare.
- Mrs. Carstone. - Nettopp.
Testamentet løser alle vanskene i Jarndyce og Jarndyce.
- Så Richard og Ada får arven sin? - I begynnelsen av neste termin.
Hva synes du? Er jeg fin nok?
Mansjettene er litt rufsete, men blås i det. Vi vant, Ada.
Jeg hadde rett, og alle de andre tok feil. Vi blir rike!
Men mer enn det: Rettferdigheten skjer fyllest.
- Nå kan vi fortsette livene våre. - Ja.
Ingen flere advokater og rettssaker. Vi kan flytte ut på landet, Ada.
Vi kan se barna våre vokse opp i frisk luft, ikke denne fæle stanken.
Det er en herre og en dame. Mr. Guppy og Mrs. Guppy.
Mr. Guppy. Mrs. Guppy. Vi var akkurat på vei ut.
Ærendet mitt tar ikke lang tid. Det angår Miss Summerson.
Si hva De har å si.
- Vil De sette Dem, Mrs. Guppy? - Å, tusen takk.
Mor...
Jeg tenkte jeg kunne få treffe Miss Summerson alene.
Jeg var ikke helt forberedt på Deres aktede nærvær.
Men det er kanskje bedre, -
- for jeg har forstått at De er Miss Summersons verge.
Jeg er ferdig som lærling i Kenge and Carboys-
-og er nå ferdigutdannet advokat.
Jeg har kjøpt et hus i Walcot Square i Lambeth.
Jeg skal starte et eget advokatfirma og har tenkt å gjøre det svært godt.
Det vil De nok, Mr. Guppy.
Vel, Miss Summerson. Her står vi igjen.
Helt siden vi møttes, har ditt ansikt vært preget på mitt hjerte.
Det var en tid, som jeg tror De husker, -
- da jeg trodde jeg hadde kommet over det, men det hadde jeg ikke.
Jeg elsker Dem mer enn noen gang.
Det jeg sa sist vi snakket om sånt, trekker jeg nå helhjertet tilbake.
Med Mr. Jarndyces samtykke legger jeg huset i Walcot Square, -
- firmaet og meg selv for Deres føtter, så De kan si ja.
Mr. Guppy...
Jeg er rørt og beæret av frieriet Deres.
Og jeg er lei for å skuffe Dem, -
- men svaret mitt er det samme som sist.
- Avviser De meg? - Ja. Beklager, Mr. Guppy.
Ja, du burde virkelig beklage. Du burde skamme deg.
Er ikke sønnen min god nok for deg? Han er for god for deg!
- Kom dere ut, begge to! - Nei, mor...
Det er urimelig å be oss forlate vårt eget hus.
Kom dere ut, ellers kaster jeg dere ut!
Mor! Hold munn.
Jeg beklager så mye, Mr. Jarndyce. Jeg er så flau.
Da forlater jeg Dem, Miss Summerson.
Om jeg kan stå til tjeneste, nøl ikke med å spørre.
- Takk, Mr. Guppy. - Farvel.
Kom, mor.
Vi er sene. Jeg er redd retten allerede er hevet.
Vet De hvilken sak som prøves?
- Jarndyce og Jarndyce. Det er over. - For i dag?
Vi må ha ro! Stille i retten!
Stille! Stille!
Dette har vært en langtrukken og innviklet sak.
Jarndyce og Jarndyce er blitt kalt, -
- ganske treffende, et høydepunkt i denne rettens praksis.
Men ingenting varer evig.
Oppdagelsen av et nytt og gyldig testamente fjerner all tvil i saken.
Det er tydelig at hovedarvingene av Jarndyce-dødsboet-
-er Mr. Richard Carstone-
- og Miss Ada Clare, nå Mrs. Carstone.
Dessverre har denne åpenbaringen-
-sammenfalt med en annen:
At hele dødsboet er blitt brukt til saksomkostninger.
Og derfor faller hele saken bort og fordufter.
Jarndyce og Jarndyce... finnes ikke mer.
Reis dere!
Dommer!
- Ada. - Ja, min elskling.
- Det går bra, ikke sant? - Ja, det går bra nå.
Alt er blitt klart.
Det har vært mørkt så lenge.
- Men vi kan begynne på nytt nå. - Ja.
Vi kan starte verden helt på nytt.
Du og jeg og barnet vårt.
Ja, kjære. Det skal vi.
Er De der, sir?
Her er jeg, Rick.
De er en god mann. De så alt tydeligere enn meg.
Jeg gjorde Dem urett.
Kjære Rick. Vi var alle mer eller mindre forvirret.
Det spiller ingen rolle nå.
Jeg tenkte at jeg gjerne skulle komme tilbake til Bleak House...
...når jeg er litt sterkere.
Hvis De vil ta meg med tilbake. Ada også.
Med glede, Rick. Med glede.
- Ada? - Jeg er her alltid, min elskling.
Jeg gjort deg så stor urett.
Jeg giftet deg inn i fattigdom og vanskeligheter.
Jeg har brukt opp alle pengene dine.
Kan du tilgi meg?
Før jeg starter verden på nytt?
Nå, mine små. Håp, Glede, Ungdom, Fred, Hvile, Liv.
Tiden er inne. Fly, mine små.
Støv, Aske, Øde, Nød, Undergang!
Fortvilelse, kom.
Galskap, Død. Flink gutt.
Ord, Parykk, Filler.
Bytte, Presedens, Sjargong. Saueskinn. Kom.
Og sist, men ikke minst, Myndlingene i Jarndyce.
Farvel, mine små.
- Hva sier dere til en liten ferie? - Hvor har du tenkt å reise?
Yorkshire. Jeg har ikke sett mye av det, men det skal være vakkert.
- Vil du se dalene, Ada? - Ja, gjerne. Én dag.
Men jeg blir gjerne her.
Jeg tror vi har godt av en ferie. Det er et sted jeg vil vise deg, Esther.
- Hva slags sted? - Det er en overraskelse.
Men jeg tror du kommer til å like det.
Hvis ingen protesterer, reiser vi i morgen tidlig.
- Det var dette jeg ville vise deg. - Dette huset?
- Liker du det? - Ja.
- Det minner meg litt om Bleak House. - Bra.
Vil du vente her, Ada? Esther må se det på nært hold.
Takk.
- Bleak House? - Ja, kjære. Ditt Bleak House.
Jeg forstår ikke. Skal vi bo her?
Du skal bo her, Esther. Jeg skal ikke det.
Jeg forstår deg ikke.
Jeg har gjort noe galt. Jeg utnyttet din takknemlighet og hengivenhet.
Da du var ung, drømte jeg om å gifte meg med deg en dag.
Jeg overbeviste meg selv om at det var riktig, men det var galt.
Jeg visste det nok før Woodcourt reiste.
Og da han kom tilbake, var jeg helt sikker.
Jeg ville aldri kunne glede deg, Esther.
Ikke slik en ung kvinne bør gledes av sin ektemann.
Jeg var dum som trodde jeg kunne det.
Jeg vet at du elsker Allan Woodcourt.
- Jeg elsker deg. - På en annen måte, ja.
Vi skal alltid elske hverandre.
Nei, ingen tårer.
Dette skal være en gledens dag.
Tekst: Marita Langelo www.sdimedia.com